Lasse Lipponen
Saatan olla sekaisin

Turun sanomissa julkaistiin vuonna 2011 artikkeli, jossa kerrotaan pelitutkija Douglas Gentilen tuoreimmasta tutkimuksesta, jossa hän väittää, että tietokonepelit voivat johtaa pitkäaikaisiin mielenterveysongelmiin. Tänään luin tämän artikkelin, ja totesin että on mahdollista että olen hyvää matkaa mielisairauteen. Kenties jopa alkoholismiin ja väkivaltaiseen käytökseen. Hyvä että sain nyt tietää niin osaan valmistautua…
Olin toisella luokalla, kun eräs ystäväni tuli kouluun levykotelo kädessään. Olen ollut Star Warsin suuri fani niin pienestä asti kuin muistan, ja tämä kyseinen levykotelo sisälsi levyn, joka oli nimenomaan tähän trilogiaan perustuva peli. Sitten ystäväni kertoi että heillä on kotona toinen kappale pelistä ja sen jälkeen kysyi: ”Lasse, haluatko sinä tämän pelin?” Suuni loksahti auki, ja illalla asentelin jo uutta upeaa peliä vanhempieni tietokoneelle. Siitä hetkestä asti olen viettänyt mieluiten vapa-aikani pelien rajattomassa maailmassa. Näiden kaikkien lämpimien muistojen takia on vaikeaa kuulla kun  joku sanoo, että asia joka itselleni on tuonut vain positiivisia asioita elämään ja auttanut muun muassa irrottautumaan koulun luomasta stressaamisesta, voisikin olla paha asia.
Pelien pelaaminen ja siten arjesta irrottautuminen vapaa-ajalla, joka on kylläkin ollut vähissä pienestä asti telinevoimistelun, musiikin ja tanssin viemän ajan takia, on minulle hyväksi. Vaikka minun kokemukseni peleistä on positiivinen, niin en voi kieltää ettenkö uskoisi että mikäli minulla ei olisi paljon muita mielihyvän ja onnistumisen tunteen tarjoavia asioita elämässäni ja maailman parhaat, kivenkovan tuen tarjoavat vanhemmat, niin pelit eivät välttämättä olisi täysin hyväksi.
Kaikista näistä asioista vähiten kuitenkin olen samaa mieltä ihmisten, ja myös kyseisen tutkimksen tehneen Gentilen, yllättävän yleisestä mielipiteestä siitä, että videopelit vaikuttaisivat pelaajan väkivaltaisuuteen, sitä ruokkien. Itse en ikinä ole ollut väkivallasta nauttiva enkä millään tasolla sen hyväksyvä henkilö, ja olen kuitenkin pelannut myös paljon pelejä missä on "väkivaltaisuutta". Ymmärrän että ihmiset ajattelevat, että taistelua sisältäviä pelejä pelatessa ihmisen käsitys oikeasta ja väärästä hämärtyy. "Jos he hakkaavat peleissä, miksi he eivät ajattelisi, että se on oikein oikeassakin elämässä?" Olen kuullut ihmisten sanovan edeltävää hyvin usein. Käsitän siis täysin mistä tämä ajattelutapa on tullut, mutta itseni vain on vaikea uskoa sitä, sillä en vain hyväksy väkivaltaa missään muodossa.
Tämän kaiken sanottuani, tiivistänen ajatukseni muutamaan virkkeeseen. Ymmärrän miksi ihmiset ajattelevat videopeleistä pahaa. Sen lisäksi en kiellä etteikö videopeleillä saattaisi olla negatiivisia vaikutuksia, jos nuorella ei ole tukea ja mielihyvän lähteitä, jotka tulevat muualta. Itse en ole onneksi kärsinyt näistä ongelmista ja olen suhteellisen varma, että kiitos siitä kuuluu vanhemmilleni. Mielestäni on tärkeämpää saada aikuiset tukemaan lapsia oikeanlaisiin mielihyvää tarjoaviin harrastuksiin, kuin osoittaa ongelmien syyksi vain ja ainoastaan yksi vapaa-ajan aktiviteetti.
Olen iloinen että sain tuoda esille tämän puolen, videopelien vaikutuksista kiistelevään keskusteluun. Kiitos lukemisesta!